Bine...
Felicitari.
Imi cer scuze de deranj.
Termina! Nu e deloc amuzant.
Bietul baiat.
Destinul e crud.
Dupa ce m-am chinuit sa plec din Ashton,
fata pe care o iubeam era logodita cu unul din cei mai mari imbecili din oras.
Vine o vreme cand un barbat trebuie sa lupte,
si o vreme cand trebuie sa accepte ca soarta i-a fost invisa,
zarurile au fost aruncate si numai un nebun ar merge mai departe.
Si adevarul e ca mereu am fost un nebun.
Sandra Templeton! Te iubesc! Si ma voi casatori cu tine!
"O iubesc pe Sandra Templeton."
"O iubesc pe Sandra."
- Narcise? - Florile tale preferate.
De unde ai luat atatea?
Am sunat peste tot in cinci state.
Le-am spus ca e singura cale de a o face pe sotia mea sa se marite cu mine.
Nici nu ma cunosti.
Am tot restul vietii inainte ca sa fac asta.
Sandra!
E Don. Promite-mi ca nu-i faci rau.
Daca asta vrei, atunci iti jur ca nu.
- Bloom! - Don.
Ce naiba faci? E prietena mea. A mea!
Nu stiam ca e proprietatea cuiva.
Ce-ai patit?
- Ti-e prea fica sa ripostezi? - Am promis sa nu o fac.
Inceteaza!
Don! Termina!
Desi eu mancam bataia vietii mele,
Don Price a fost invis pana la urma.
Activitatea fizica i-a agravat o afectiune congenitala a valvei.
Pe scurt, avea inima prea slaba.
Don! Nu ma voi casatori cu tine niciodata!
Poftim?
- Adica il iubesti pe asta? - E aproape un strain, si tot il prefer tie.
Pana la urma, Sandra si-a pastrat data ceremoniei la capela.
Numai mirele se schimbase.
Parca ziceai ca n-ati facut cununie religioasa.
Eram gata de asta, dar a intervenit ceva.
E medicamentul care iti face sete?
Adevarul e ca toata viata mi-a fost sete.
N-am stiut niciodata de ce exact.
Odata, cand aveam 11 ani...
Vorbeai de nunta.
Nu am uitat. Facem o digresiune.
Vezi tu, majoritatea oamenilor povestesc liniar, cap coada.
Nu e complicat, dar nici interesant.
- Imi plac povestile tale. - Si mie imi place de tine.
Cand lucrezi la circ, nu ai adresa fixa.
Asa ca in trei ani s-au adunat multe scrisori necitite.
Cand am fost in spital, patru saptamani,
m-a gasit in sfarsit postasul.
Se parea ca, desi inima mea ii apartinea Sandrei,
restul trupului era properitatea guvernului american.
Serviciul militar dura trei ani pe vremea aceea
si, dupa ce asteptasem trei ani numai ca sa o intalnesc pe Sandra,
stiam ca nu voi putea supravietui atata timp departe de ea.
Asa ca m-am inscris in toate misiunile periculoase care apareau,
cu speranta ca mi se va reduce timpul la mai putin de un an.
Hai! Hai!
Cand mi s-a propus misiunea secreta de a fura planurile electrocentralei Wong Kai Tang,
am profitat imediat de sansa de a-mi servi patria.
Hai! Hai!
Aveti vreunul nevoi?
Cum ai putut sa sari versul ala?
M-ai facut de ras acolo, de una singura.
Nu erai singura!
Tu cine naiba esti?
Nu o sa va fac rau.
Ba bine ca nu.
Pazea!
Spune-le oamenilor tai sa nu ne mai deranjeze!
Si coboara cortina!
va rog, am nevoie de ajutor.
Ce te face sa crezi ca o sa te ajutam?
O ora am povestit despre dragostea mea pentru Sandra K. Templeton
si de nenorocirea care m-a adus in fata lor atunci.
Ca intotdeauna, aceasta dragoste a fost salvarea mea.
Era scris sa fie asa.
Am pus la cale un plan minutios de evadare,
implicand o baleniera spre Rusia,
o barja spre Cuba si o canoe mizerabila spre Miami.
Cu totii stiam ca va fi periculos.
Si ce-o sa facem cand ajungem in America?
Va fac rost de contracte. Il cunosc pe cel mai influent om din show-biz.
- Bob Hope? - Mai mare decat el.
Gata?
Si asa, gemenele si cu mine ne-am inceput complicata calatorie
in jurul lumii.
Din pacate, nu se puteau trimite vesti inapoi in America.
Deci nu a fost de mirare cand armata a crezut ca am murit.
Dupa patru luni, cel mai rau cosmar al Sandrei a luat sfarsit.
Cand suna telefonul, nu se gandea ca poate eu sunt.
Cand trecea o masina, nu se ridica sa se uite pe geam.
Am vorbit cu tatal tau aseara.
Nu mi-ai spus niciodata cum s-au cunoscut ai tai.
S-au cunoscut in Auburn.
Si amanuntele?
Cum s-au indragostit unul de altul... Circul. Razboiul.
Nu mi-ai spus nimic din toate astea.
Asta pentru ca mare parte nici macar nu s-a intamplat.
Dar e romantic.
- Ce? - Mai bine ma abtin sa discut
despre romantism cu o frantuzoaica.
Il iubesti pe tatal tau?
Toata lumea il iubeste. Este un tip foarte simpatic.
Il iubesti?
Trebuie sa intelegi.
In copilarie, era mai mult plecat decat acasa.
Si am inceput sa cred ca ducea o viata paralela in alta parte.
Alta familie, alta casa. Si ca ne lasa si se duce la ei.
Sau...
Sau poate nici nu exista o a doua familie, poate nu si-a dorit niciodata o familie.
Oricum ar fi, ii place mai mult cea de a doua viata
si povesteste atata pentru ca nu poate sa sufere locul asta plicticos.
- Dar nu e adevarat. - Atunci care e adevarul?
Nu mi-a spus macar o data ceva adevarat.
Uite...
Stiu de ce iti place de el.
Stiu de ce toata lumea il place.
Dar am nevoie sa stiu de la tine ca nu sunt nebun.
Nu esti nebun.
Si cred ca trebuie sa vorbesti cu el.
- Ti-am povestit vreodata de... - Da.
De artar si de Buick? Am auzit-o.
Stiu pe cineva care nu o stie.
Copacul a cazut pe masina, i s-a scurs seva,
care a atras mustele, care s-au lipit de ea,
si au zburat cu masina cu tot.
Dar adevarata poveste e cum mi-am luat masina.
- Vedeti... - Tata...?
- Fiule. - Putem sa vorbim ceva?
- Cred ca ma apuc de spalat vasele. - Te ajut si eu.
Stii de iceberguri, tata?
Daca stiu?
Am vazut un iceberg odata.
Il duceau in Texas pentru apa potabila.
Nu s-au gandit nici-o secunda ca ar putea fi un elefant inghetat inauntru.
De-ala paros. Mamut.
- Tata! - Ce-i?
Incerc sa spun o metafora.
Atunci, nu trebuia sa incepi cu o intrebare,
pentru ca oamenii vor sa raspunda la intrebari.
Trebuia sa incepi asa: "Treaba cu icebergul e ca..."
Treaba cu icebergul
e ca nu vezi decat 10% din el. Restul de 90% e sub apa.
Si asa e si cu tine, tata.
Nu vad decat o mica parte
care iese din apa.
Adica nu ma vezi decat pana la nas? Sau pana la barbie?...
Tata, habar n-am cine esti
pentru ca nu mi-ai spus nimic niciodata.
Ba ti-am spus o mie de lucruri, Will. Cu asta ma ocup.
- Spun povesti. - Tu...
...spui minciuni, tata. Spui minciuni amuzante.
Povesti ii spui unui copil de cinci ani ca sa adoarma.
Nu sunt mitologii elaborate
pe care le pastrezi pana cand fiul tau implineste 10, 15, 20, 30 de ani.
Si te-am crezut.
Am crezut povestile tale mult mai mult timp decat ar fi trebuit.
Si cand mi-am dat seama ca tot ce mi-ai spus tu era imposibil,
m-am simtit ca un prost ca am avut incredere in tine.
Esti ca Mos Craciun si Iepurasul de Pasti.
La fel de fermecator si de fals.
Crezi ca sunt fals.
Numai la suprafata, tata. Dar asta e tot ce am vazut.
Uite...
In curand o sa am si eu un copil.
M-ar distruge daca n-ar ajunge niciodata in viata lui sa ma inteleaga.
Te-ar distruge?
Ce vrei, Will? Ce vrei sa fiu?
Doar tu insuti.
Bun, rau, totul... Numai arata-mi odata cine esti.
N-am fost nimic altceva decat eu insumi din ziua in care m-am nascut.
Si daca nu poti vedea asta, e vina ta, nu a mea.
Tatal tau s-a hotarat ca are nevoie de un birou,
si, bineinteles, nu merge sa si-l faca acasa.
Asa ca...
Tu stii mai bine ca mine ce e important.
Ce e asta?
Din timpul razboiului.
Tatal tau a fost dat disparut. L-au crezut mort.
Chiar asa s-a intamplat?
Nu tot ce spune tatal tau e nascocire.
Ma duc sa vad ce mai face.
Trebuie sa te intinzi putin.
Bine, du-te.
Dupa razboi, fiii Alabamei au venit acasa si isi cautau de munca.
Toti aveau un avantaj fata de mine.
Erau vii, pe cand eu eram oficial decedat.
Neavand de ales, m-am angajat comis voiajor.
Imi convenea.
Daca e un lucru care se poate spune despre Edward Bloom
e ca sunt o persoana sociabila.
- Felicitari. - Multumesc, domnule.
Calatoream si saptamani in sir cateodata.
Dar din doua in doua vineri, puneam toti banii pe care ii castigam intr-un cont
special pentru o casa buna, cu gardulet alb.
Cativa ani mai tarziu, s-au adugat alte produse si alte orase,
pana cand teritoriul meu s-a extins de la coasta pana in vestul Texasului.
Edward? Edward Bloom?
- Sunt eu, Norther Winslow. - Nu pot sa cred!
Eram uimit sa il vad
pe cel mai mare poet din Ashton si din Spectre
tocmai in Texas.
Tin sa-ti spun ca atunci cand ai plecat din Spectre, am avut o revelatie.
Dincolo era o alta viata pe care eu nu o traiam.
Asa ca am calatorit.
Am vazut Franta, Africa si jumatate din America de Sud.
In fiecare zi, o noua aventura! Asta este motto-ul meu.
Asta e minunat, Norther. Ma bucur pentru tine.
Acum cu ce te ocupi?
Jefuiesc locul asta.
Toata lumea la pamant!
Arunca-l incoace.
Vrei sa iei tu ala?
Ce?
Pistolul.
Eu o sa golesc sertarele
iar colegul meu o sa se ocupe de seif.
Sa-l ajutati pe prietenul meu, bine?
Sa mergem!
Imi pare rau, doamna. Sincer.
Chiar nu vreau sa ranesc pe nimeni.
Nu e vorba de asta, numai ca...
...nu sunt bani.
Am dat faliment.
Sa nu spuneti nimanui.
"Savings & Loan" s-a dovedit a fi deja jefuita,
nu de banditi inarmati, ci de speculanti imobiliari din Texas.
Sa mergem!
Norther!
Trebuie sa fie vreo 400$ aici!
Si asta numai din sertare.
Sa vedem ce ai adus din seif.
Numai atat?
- Din tot seiful. - Ma tem ca da.
Scrie ca e contul tau asta.
Nu voiam sa pleci cu mana goala.
Trebuie sa stii ceva.
Motivul pentru care nu am bani...
I-am spus lui Norther despre inconstanta profitului in petrolul texan
si efectele ei asupra pretului la imobiliare
si cum lejeritatea executarii procesului fiduciar
a facut ca economiile si imprumuturile sa fie deosebit de vulnerabile.
Auzind acestea, Norther a ajuns la o singura concluzie:
Trebuie sa ma duc pe Wall Street.
Acolo sunt toti banii.
Am stiut atunci ca, in timp ce cariera mea de infractor se terminase...
Edward, multumesc de ajutor!
...a lui Norther de-abia incepuse.
Cand Norther a facut primul milion de dolari,
mi-a trimis un cec de 10 mii.
M-am opus, dar mi-a spus ca este venitul meu de consultant in cariera.
Era destul sa ii iau sotiei mele
o casa buna, cu gard alb.
Si daca imi permiteam asta, era cea mai mare bogatie posibila.
Ma uscam.
Vad...
Cred ca ar trebui
sa iti luam o stropitoare,
ca sa te udam ca pe o feriga.
Haide.
Eu nu cred ca o sa ma usuc vreodata.
Buna.
Esti Jennifer Hill?
Da.
Si tu, Will.
Am vazut o poza,
asa te-am recunoscut.
Uite ce, Kenny.
Hai sa nu mai facem lectia azi.
O repetam saptamana viitoare.
- Trebuie sa i-i dau inapoi mamei? - Nu te spun daca nu i-i dai.
Cum l-ai cunoscut pe tata?
Pai, era pe traseul lui de vanzari,
asa ca mereu era aici
si il stia tot orasul.
Ati avut o aventura?
Ce-ai zis-o!.
Ma asteptam sa tot ocolim subiectul inca vreo jumatate de ora.
L-am vazut cu femei. Flirteaza. Intotdeauna a facut-o.
Si, intr-un fel,
am presupus ca o inseala pe mama.
Numai ca n-am avut niciodata dovezi.
Pot sa te intreb ceva?
Daca ai descoperit actul asta, de ce nu-l intrebi pe Eddie?
Pentru ca e pe moarte.
Uite...
Nu stiu cat vrei sa stii despre toate astea.
Ti-ai format o parere despre tatal tau
si as gresi daca as schimba-o,
mai ales dupa atata timp.
Tatal meu vorbeste despre lucruri pe care nu le-a facut niciodata,
si sunt sigur ca a facut multe lucruri despre care nu vorbeste.
Incerc sa gasesc o cale de mijloc.
Primul lucru pe care trebuie sa il intelegi
e ca tatal tau n-a vrut sa ajunga aici.
Si totusi, a ajuns. De doua ori.
Prima data, prea devreme.
A doua oara, prea tarziu.
Pe atunci, tatal tau lucra pe cont propriu.
Daca se poate spune ceva despre Edward Bloom
e ca era o persoana sociabila si era placut de lume.
Intr-o noapte, se intorcea acasa dupa trei saptamani de calatorie
cand a inceput o furtuna cum nu mai vazuse in viata lui.
Destinul are obiceiul
de a oferi surprize.
Omul vede diferit lucrurile in momente diferite ale vietii.
Orasul nu mai parea la fel, acum ca imbatranise.
Un nou drum adusese lumea din afara in Spectre
si cu ea, banci, garantii si datorii.
Peste tot intalneai oameni adusi la faliment.
In licitatia de azi avem Orasul Spectre. Licitatia incepe de la 10.000$.
Asa ca Edward Bloom s-a hotarat sa cumpere orasul.
50.000!
Nu-mi venea sa cred. Niciodata nu fusese un om bogat,
dar ii facuse pe altii bogati
si acum le cerea ajutorul.
Mare parte din ei nici nu vazusera Spectre-ul.
Nu il puteau descrie decat in cuvintele lui Edward.
Asta era tot ce-i trebuia.
Le-a vandut un vis.
La inceput, a cumparat fermele.
Apoi a cumparat casele.
Si dupa aceea a cumparat magazinele.
Orice ar fi cumparat,
nu le cerea oamenilor sa plece sau sa plateasca chirie.
Nu le cerea decat sa faca ceea ce faceau si inainte.
Asa se asigura ca orasul nu va muri niciodata.
In 6 luni, trustul lui cumparase tot orasul.
Cu o singura exceptie.
Tu trebuie sa fii Edward Bloom.
De unde stii?
Nimeni n-ar veni aici decat daca ar avea afaceri de facut.
Si nimeni nu face afaceri cu mine in afara de tine.
Cumperi orasul.
Se pare ca am omis partea asta, si as vrea sa-mi repar scaparea.
Ca orasul sa se pastreze, trustul trebuie sa il detina in totalitate.
Asa am auzit.
O sa iti ofer mai mult decat face. Si nu o sa trebuiasca sa te muti.
Nu se va schimba nimic decat numele din acte, ai cuvantul meu.
Acuma, fa-ma sa inteleg.
Tu cumperi mlastina de la mine, si eu o sa locuiesc in ea?
Tu o sa detii casa, dar ea o sa fie inca a mea?
Eu o sa fiu aici, si tu o sa vii si o sa pleci cand vrei, dintr-un loc in altul.
Am inteles bine?
Mai pe larg, da.
Atunci o sa spun nu, dle. Bloom.
Daca nimic nu se schimba,
prefer sa nu se schimbe asa cum nu s-a schimbat nici pana acum.
Nu o sa pierzi nimic.
Intreaba pe oricine din oras.
De ce cumperi terenul asta, dle Bloom?
E vreo criza a varstei de mijloc?
In loc sa-ti iei o decapotabila, iti iei un oras?
Ma simt fericit cand ajut oamenii.
Nu cred ca ar trebui sa fii fericit.
- Iarta-ma. Te-am jignit? - Nu.
Ai facut exact ce ai promis.
Te-ai intors.
Numai ca te asteptam mai devreme.
Esti fiica lui Beamen.
Acum ai alt nume. Te-ai casatorit?
Eu aveam 18 ani, el 28.
S-a dovedit a fi o diferenta prea mare.
N-o sa iti dau casa, dle Bloom.
Inteleg.
Multumesc pentru timpul acordat.
E blocata.
- Imi pare rau... - Nu-i nimic. Las-o asa.
- Nu, eu... - Te rog. Pleaca.
- Dar... - Pleaca.
Cei mai multi barbati in aceasta situatie si-ar accepta infrangerea si ar trece mai departe.
Dar Edward nu era ca toti barbatii.
Aveau personalitati total diferite
dar numai doua picioare.
Pe masura ce lunile treceau, isi gasea tot mai multe lucruri de reparat,
pana cand baraca a devenit de nerecunoscut.
Partea cea mai buna, fireste, era sa gaseasca material nou.
Pana sa ajung cu gemenele in Havana,
ne facusem deja un numar nou, numai cu ukulele si armonica.
- Bine... - Poti sa le lasi aici.
Nu.
Nu. Nu trebuie sa te simti jenata.
Nu trebuia sa iti las impresia asta...
- O iubesc pe sotia mea. - Stiu.
Si din prima zi cand am vazut-o pana in ziua cand voi muri,
- ea o sa ramana unica. - Norocoasa fata.
Imi pare rau, Jenny. Imi pare rau.
Asteapta! Edward!
Intr-o zi, Edward Bloom a plecat
si nu s-a mai intors in orasul pe care il salvase.
Cat despre fata...
Se spune ca a devenit vrajitoare
si ca a innebunit.
Si ea a devenit o legenda.
Si povestea s-a terminat acolo unde a inceput.
Logic vorbind, tu nu ai cum sa fii vrajitoarea, pentru ca ea era batrana cand el era tanar.
Pai...
e logic daca gandesti ca tatal tau.
Pentru el nu exista decat doua femei:
mama ta si celelalte.
Si intr-o zi
mi-am dat seama ca iubesc un om care nu o sa ma iubeasca niciodata.
Traiam intr-un basm.
Nu cred ca ar fi trebuit sa iti spun toate astea.
Nu, nu. Voiam sa stiu... Ma bucur ca stiu.
Voiam sa fiu la fel de importanta pentru el ca tine.
Si...
n-am ajus sa fiu.
Eu eram inchipuire.
Si cealalta viata, voi...
Voi erati reali.
Mama?
Josephine?
Will!
- Ce s-a intamplat? - Tatal tau a avut o comotie.
E sus cu mama ta si cu Dr. Bennett.
O sa fie bine?
Ma intreb daca am voie
sa stau aici cu el...
- Adica, in caz ca se trezeste, trebuie sa fiu aici. - Raman.
De ce nu te duci acasa cu Josephine? Raman eu in noaptea asta.
- E bine asa? - Sigur.
Will, ma suni daca e ceva...
Sigur ca sun. Poti sa pleci.
- Vrei sa mai stai cu el? - Da. Multumesc.
Ma bucur sa vad ca nu incerci sa porti o discutie cordiala.
Unul din lucrurile care ma irita cel mai tare
e cand oamenii incearca sa vorbeasca cu cei care nu-i aud.
Avem un avantaj. Eu si tata nu am vorbit niciodata.
Tatal tau ti-a povestit vreodata despre ziua in care te-ai nascut?
Da, de o mie de ori. A prins un peste imposibil de prins.
Nu asta. Adevarata poveste. Ti-a spus-o?
Nu.
Mama ta a venit pe la trei.
A adus-o o vecina,
pentru ca tatal tau era plecat cu afacerile in Wichita.
Te-ai nascut cu o saptamana mai devreme
dar nu au fost complicatii.
A fost o nastere perfecta.
Tatalui tau i-a parut rau ca n-a fost acolo,
dar pe vremea aceea nu se obisnuia
ca barbatii sa asiste la nasteri,
asa ca n-ar fi fost o prea mare diferenta daca ar fi venit.
Si asta este povestea nasterii tale.
Nu prea palpitanta, asa-i?
Si banuiesc ca daca as avea de ales intre versiunea adevarata
si una elaborata, cu un peste si o verigheta,
as alege-o pe cea inventata. Dar asa sunt eu.
Mi-a placut versiunea ta.
Tata?
Tata! Vrei sa chem asistenta?
Ce vrei? Ce pot sa fac?
Vrei niste apa?
Apa?
Raul.
Raul?
Spune-mi cum sa intampla.
Cum se intampla ce?
Cum am sa mor.
Adica ce ai vazut in ochi?
Nu stiu povestea aia, tata. Nu mi-ai spus-o niciodata.
Bine, bine.
O sa incerc.
Trebuie sa ma ajuti. Zi-mi cum incepe.
Uite asa.
Bine, bine.
Bine, deci, e dimineata
si eu si cu tine suntem la spital. Si eu adorm si apoi ma trezesc
si te vad, si parca te simti mai bine.
Tata? ... Esti altfel...
- Tata? - Sa plecam de aici.
Si eu spun: "Tata, nu esti in stare sa..." "Adu-mi scaunul ala..."
Grabeste-te! Nu mai avem mult.
Daca trecem de etajul asta, am scapat.
Si ne urcam in scaun... - Mai repede!
... ca si cum evadam din spital.
- Will... Ce faci? Trecem pe langa Dr.Bennett, care incearca sa ne opreasca.
Opriti-i!
Zburam pe hol.
Ne fugareste o ceata de infirmieri.
Si mama si Josephine sunt la capat.
N-avem timp de explicatii! Fenteaza-i!
Zburam peste bordura
si acolo e Chargerul tau rosu vechi, dar acum e nou, nou nout.
Si eu te ridic si tu esti usor,
nu pot sa-mi explic asta.
Lasa aia! Nu ne trebuie.
Apa. Vreau apa.
- Unde mergem? - La rau!
Trebuie sa o luam pe la Glenville ca sa evitam traficul,
pentru ca oamenii de la biserica merg prea incet.
Si cu cat ne apropiem de rau...
-A venit!
...vedem ca toata lumea e deja acolo.
Absolut toata lumea!
E incredibil.
Povestea vietii mele...
Ce e mai ciudat e ca nimeni nu e trist.
Toata lumea se bucura ca te vede
si isi iau ramas bun.
Bun ramas tuturor! Adio! Adieu!
Fata mea din rau.
Devii ceea ce ai fost intotdeauna.
Un peste foarte mare.
Si asa se intampla.
Exact asa.
Mama?
Ti s-a intamplat sa auzi o gluma de atatea ori incat sa nu ti se mai para amuzanta?
Si apoi o mai auzi o data si brusc devine noua.
Iti aduci aminte de ce ti-a placut la inceput.
Si el a spus ca se lupta cu uriasul care era inalt de 15 picioare!
- Nu cred. - Tata, e adevarat, nu?
- Asa este. - Vezi? Era un urias.
Cred ca asta a fost ultima gluma a tatalui meu.
Un om spune o poveste de atat de multe ori,
incat pana la urma el devine povestea.
Care traieste dupa el.
Si asa, devine nemuritor.